![]() |
Ar Augstisvētītā Rīgas un visas Latvijas metropolīta Aleksandra svētību |
|
|
LV |
|
Svētais moceklis Mamants piedzima Patlagonijā dievbijīgu un dižciltīgu kristiešu Teodota un Rufinas ģimenē. Par atklātu savas ticības sludināšanu svētā vecāki tika notverti un ieslēgti cietumā Kapedoķijas Cēzarejā. Zinot savu miesīgo nespēku, Teodots lūdza, lai Dievs viņu pie Sevis pirms mocībām. Dievs uzklausīja viņa lūgšanu un viņš nomira cietumā. Neilgi pēc viņa mira arī svētā Rufina, priekšlaicīgi šķīrusies no dēla, kuru viņa lūgšanā uzticēja Dievam, lūdzot Viņu būt bāreņos palikušā bērna Sargu un Aizstāvi. Dievs uzklausīja svētās Rufinas pirmsnāves lūgšanu: bagāta atraitne kristiete Ammija ar godu apglabāja svēto Teodota un Rufinas miesas, bet puisēnu paņēma pie sevis un rūpējās par viņu kā māte. Svētais Mamants izauga par pārliecinātu kristieti. Audžumāte rūpējās par viņa dabas doto spēju attīstīšanu un agri atdeva mācīties. Puisēnam mācības padevās viegli un ar patiku. Viņš bija saprātīgs ne gadu (vecuma) dēļ un izcēlās ar agru sirds un prāta briedumu. Ar saprātīgām runām un personīgo piemēru jaunais Mamants pievērsa kristietībai daudzus savus vienaudžus. Par to tika paziņots valdniekam Demokritam un jauneklis tika notverts un atvests uz tiesu. Aiz cieņas pret viņa augstdzimušo izcelsmi Demokrits neuzdrošinājās pakļaut viņu mocībām un aizsūtīja pie imperatora Aureliāna (270-275). Imperators sākumā ar laipnību, bet pēc tam ar draudiem mēģināja Mamantu pievērst pagānismam (elku kalpošanai), bet visas šīs pūles bija veltīgas: svētais bezbailīgi apliecināja sevi par kristieti un atmaskoja pagānu neprātu, kuri pielūdz nedzīvos elkus. Satracinātais imperators pakļāva jaunekli nežēlīgām mocībām. Pēc tam gribēja svēto noslīcināt, bet Kunga Eņģelis izglāba Mamantu un pavēlēja dzīvot augstā kalnā tuksnesī, kurš atradās netālu no Cēzarejas. Paklausot Dieva gribai, svētais iekārtoja tur nelielu baznīcu un sāka vadīt dzīvi stingrā atturībā, gavēņa un lūgšanas varoņdarbā. Drīz viņš saņēma pārsteidzošu varu pār dabas spēkiem: pie viņa mājvietas sapulcējās apkārtējo tuksnesi apdzīvojošie zvēri un klausījās Svētā Evaņģēlija lasījumus. Svētais Mamants pārtika no kazu piena.
Svētais
neaizmirsa arī par savu tuvāko vajadzībām: no šī piena viņš gatavoja sieru
un bez maksas dalīja nabagiem. Drīz slava par Dieva kalpu Mamantu iz Drīz kristieši sāka saņemt no viņa svētīgu palīdzību savās nelaimēs un bēdas. Svētītājs Bazīlijs Lielais par mocekli Mamantu savā runā (sprediķi) tautai saka tā: „Pieminiet svēto mocekli: tie, kuri redzēja viņu redzējumā, kuriem no šeit dzīvojošajiem viņš ir palīgs, kuriem no viņa vārdu piesaucošajiem viņš palīdzējis darbos, kuriem dzīvē nomaldījušamies parādījis ceļu, kurus no slimībām izārstējis, kuru bērnus jau nomirušus atkal atgrieza pie dzīvības, kuru dzīvi turpinājis – visi, sapulcējušies kā viens, pienesiet slavinājumus moceklim”.
|